Ikke dø, da.
Kom igjen, fotosyntese.
- Fin kjole. - Takk.
- Fin blazer. - Takk.
- Jeg håper flyet er i rute. - Det er det. Se der.
Dette flyselskapet er veldig punktlig.
Jeg googlet det. Det har 98, nei 97...
...nei 98 prosent positive tilbakemeldinger fra brukere.
Hvilket er utrolig høyt, naturligvis.
Og "Rancho Cucamonge Mary", som jeg stoler helt på, skrev tre.
Hun var veldig entusiastisk.
Og man får mat.
Flott.
- Hva var det der? - Hva da?
- Du tok et skritt fremover. - Nei.
- Jo, det vet du. - Det innså jeg ikke.
- Jeg skjønner. - Unnskyld?
Jeg forstår hva du gjorde, jeg vet hva du gjorde.
- Hva gjorde jeg? - Du kom og stilte deg ved siden av meg
med blazeren, ansiktet, og sjarmen din.
Så pratet du veloverveid lenge med meg,
markerte posisjonen din, og stilte deg skamløst rett foran meg.
Som om jeg hadde hukommelsestap, og ikke husket at du sto bak meg.
Usant.
Du store... Du gjorde det igjen!
Det er som å se en mester i arbeid i hans dojo. Altså...
Sånn gikk det til: Jeg kom til gaten, og at flyet var i rute.
Jeg prøvde så å være hyggelig, og du viste meg toppen av isfjellet
av dine tendenser, så jeg ble nødt til å gå frem for å unnslippe dragsuget.
Herregud... Og igjen!
Nå gir du meg rollen som opphavsmann til en bysantinsk konspirasjon
av et machiavellisk landran for å tilrane deg en plass på et fly med åtte plasser.
Vet du hva? Ok, du er gal.
Om jeg tar feil, så still deg bak meg isteden.
Nei, for da må jeg gå forbi deg igjen.
Jeg forstår. For fem år siden ville jeg sagt noe banalt, som:
"Ridderligheten er død." Men dette er verre. Dette er...
Du er en vesentlig del av en verden som ikke lenger har fnugg av god folkeskikk.
Jeg kan faktisk trekke en rett linje fra folk som deg...
...til bankfolk, politiker og terrorister.
Dere har samme forakt for anstendighet, regler og gode manerer.
Det artige er at du ikke får gå om bord først.
For da måtte du hatt særbehov. Har du det?
Ja.
Jeg har behov for å være der borte.
Rasshøl.
- Fine greier. - Fantastisk.
- Er det noen som vil bytte plass? - Du er latterlig.
Noen? Det er fint bak her.
Fleiper du med meg?
Dæven...
Hva fører deg til San Luis Obispo?
- Du trenger ikke. - Hva da?
Prate. Jeg foretrekker faktisk at du lar være.
Greit.
- For himmelens skyld, riv i fliken. - Det fins ingen flik.
- Gi meg den. - Du får ikke...
Gi meg den.
Denne har visst ingen fungerende flik.
Takk.
Jeg skal faktisk til Pasa Robles.
Det uttales "Pasa Roblos".
Korrekt uttale er "Rob-les".
- Men man sier "Roblos". - Samme kan det være.
- Jeg håper det er stort. - Det er det ikke.
- Ser jeg deg på en restaurant, går jeg. - Jeg går ikke på noen restaurant.
Hvorfor ikke? Skal du legges inn på sinnssykehus?
Jeg skal på den mest innbilske av alle tilstelninger: et destinasjonsbryllup.
Si at det ikke er Keith og Annes.
Hvor mange bryllup kan de ha på samme dag i Paso Robles?
To, håpte jeg.
Jeg ga satan skylda for plassen, men det er jo Keiths assistents feil.
Hvor kjenner du den ærede Keith fra?
Vi var forlovet for seks år siden.
- Herregud, du er Lindsay. - Hvor kjenner du ham fra?
- Han og jeg har samme mor. - Dæsken, er du Frank?
Du er faktisk verre enn han sa.
Du også.
Alvorl...
- Det skulle være en bil her. - Flyet kom tidlig frem.
Jaså? Turen varte jo evig.
Hva vet du om hva som skjedde mellom meg og Keith?
Han brøt forlovelsen fem uker før bryllupet. Nå vet jeg hvorfor.
- Han fortalte en del dritt om deg. - Som hva da?
- Det spiller ingen rolle. - Ikke frist med sladder-
- for så å rive den vekk igjen. - Ellers vil jeg dø alene?
Keith er et snyltende krek som du vil ha det bedre uten.
Hvilket ikke sier lite, med tanke på hvor ille det er fatt med deg.
Ha bare medynk med bruden, hvem hun nå er.
- Har du aldri møtt henne? - Ei heller møtte jeg deg.
Jeg holder meg så langt unna Keith jeg kan.
Mor insisterte på at jeg kom, ellers ville jeg ikke møtt deg her.
- Så gledelig. - Det var viktig å komme, sa hun.
I verste fall får man høre at man er uhyrlig, og det er jo subjektivt.
Å ikke dukke opp, er objektivt.
Vel, du dukket opp.
Hvorfor kommer du i bryllupet? Han knuste jo hjertet ditt.
I tusen knas, ja.
- Saksøkte du ham ikke? - Jeg måtte få utløp for aggresjonen.
Og mor og far måtte ut med 32 000 dollar i depositum.
- Vant du? - Det ble forlik.
Følte du deg bedre etterpå?
Jeg kom fordi han ba meg.
Han ba deg for å virke storsinnet, ikke fordi han ville ha deg her.
Tror du at jeg ville komme? Det er jeg som prøver å være storsinnet her.
Dette funker bare om én av dere faktisk er storsinnet.
Jeg trengte en avslutning.
Fikk du aldri det? Det var seks år siden.
Virker jeg som en med ro i sjela?
Han gifter seg med en annen. Det er en avslutning. Det er avsluttet.
Avsluttet er ikke det samme som avslutning.
Kan de ha sendt to biler?
Hva gjør du, da, Frank? Når du ikke lyser opp verden med din personlighet.
Jeg er markedsføringssjef for J.D. Power.
- Årets Bil-folka? - Nei, det er et blad.
- Jeg kjøpte en sånn bil. For en skraphaug. - Igjen: Et blad. Vanlig feiltakelse.
Var det karrieren du drømte om? Å dele ut priser til høyre og venstre?
Ekstremt fremgangsrikt firma. Høyt respektert.
Det er konsernspyttslikking på nasjonalt nivå.
Internasjonal. Og ikke undervurder priser. Landet vårt lever av selvtilfredshet.
Får jeg spørre: Har det noen gang funnes en J.D. Powers-bil som ikke ble Årets Bil?
Vi gjør ikke sånt, det er et blad.
Jeg har sett de trofeene. De er i hver bidige bilreklame. Hver bidige!
Hva jobber du med, da?
Jeg rettsforfølger firmaer for kulturelt ufølsomme handlinger eller språk.
Du er politisk korrekt-politiet.
- Nei. - Du analyserer hva folk sier,
og anklager dem for å være rasister, mannssjåvinister eller bare fryktelige.
Du ødelegger folks liv og rykte for penger.
Nei.
Drømte du om en karriere i vrengt fascisme?
Jeg kan ikke huske at jeg drømte.
Feil!
Jeg trodde dette var min garderobe.
Forventer du deg en respons av noe slag?
Nei.
Jeg ser nå at det er en slå på døren.
Så vi burde bruke den.
Jepp.
Fredag kveld: (En faens) prøvemiddag
- Hvordan er rommet ditt? - Jeg sover bare der. Hvordan er ditt?
Det vet jeg når jeg har UV-belyst lakenene.
- Vi burde ikke prate mer. - Om du sier det, så.
- Prøver Keith å spleise oss? - Selv han er smartere enn som så.
Ja, men... Samme fly, plasser ved siden av hverandre...
Naborom, side om side her. Er det tilfeldig?
Keith har aldri tenkt på noen annen enn seg selv.
Er vi bare de gjestene man ikke greier å plassere?
Like greit å plassere oss sammen...
Jeg vil ikke være en sånn. Det var ikke det livet jeg så for meg.
Ditt neste liv blir sikkert bedre.
Greit, da braker det løs.
Det er henne, altså?
Jepp.
- Hun var meg et giftbeger. - Hun er dansk.
- Nederlandsk, trodde jeg. - Fra Danmark.
- Jeg vet hva "dansk" betyr. - Han er uendret.
- Plastmennesker eldes ikke. - Jeg hadde håpt han ville være
mindre kjekk, eller i ferd med å bli tjukk.
Er det første gangen du ser ham siden den knusende avslutningen?
Er det ille? Like ille som du fryktet?
Ja, verre.
- Tenk at arten vår er skrudd sammen sånn. - Unnskyld?
Hvorfor får vi føle så mye for folk som ikke føler noe for oss?
Du forutsetter at du er normal. Hvilket er ustyrtelig morsomt.
- Det var grusomt sagt. - Se det slik:
En stakket stund karet du til deg en plass i hans liv som egentlig ikke fantes.
- Det gjør meg til et naut. - Ja, jeg bare jattet med.
Fra og med puberteten burde alle bare spille forsvar.
- Fra og med? Frem til når? - Til døden.
- Her kommer generalen. - Fikk du møte mor?
- Mer enn nok. - To ganger, altså?
- Howard! - Den jævelen...
- Hvem er han med? - Kjæresten.
- Forlot han moren din? - "Forlot" er ikke sterkt nok.
- Flyktet. - For en eldre kvinne?
Han ville forlatt henne for en oter. Men forlatt er forlatt.
Nei, nei. Å forlate noen for en yngre kvinne er fælt, fryktelig.
Å forlate noen for en eldre kvinne, er perverst.
Mor ville blitt like sint for en yngre.
Ja, men hun kunne rast over et kjønnsdiskriminerende samfunn.
Han kunne i det minste ha valgt en yngre.
Far forlot henne for en yngre kvinne, kanskje det muntrer henne opp.
Men hun og faren din sluttet da fred til slutt?
Jepp. Far hoppet ut fra sjuende etasje, og da syntes mor at de var skuls.
- Unnskyld? - Slapp av, jeg var ingen fan.
- Du er ikke fan av særlig mange. - Dette mennesket skjøt meg, så...
- Skjøt han deg? - Ja, det gjorde han.
Han sa at jeg personifiserte alle hans dårlige valg.
- Gjorde det vondt? - Om det gjorde vondt?
Mener du alvor? Et metallmissil trenger inn i kroppen.
Ja, det gjorde fryktelig vondt.
- Hva gjorde du? - Jeg løp mot ham.
Hvorfor løp du ikke fra ham?
Det slo meg ikke. Jeg var rasende. Han skjøt igjen, men bommet.
Jeg tok pistolen fra ham, og dro til ham i trynet. Jeg knuste øyehulen hans.
- Hva gjorde han? - Han gråt, ba meg om å drepe ham.
Ikke at jeg ikke ville. Jeg ville bare ikke ødelegge livet mitt.
Mer enn jeg alt hadde, mener jeg.
Men jeg trengte ikke drepe ham. Han hoppet den kvelden.
For en familie.
Ingen innvendinger der.
Man kan ikke kalle en 78-årig dame "kjæreste". Det er jo latterlig.
- Hva skal jeg kalle henne? - Jeg vet ikke.
Et predødt fossil av en likvenn?
- Er det i PK-håndboken? - Jeg har fri nå.
- Hun trenger bare mer hår og sminke. - Så jeg ikke en begravelsesagent her?
Har man med henne på armen, bør man vite hvor begravelsesbyråene er.
Og "på armen" både i overført betydning og som faktisk støtte.
- Jeg har aldri møtt henne. - Skynd deg.
- Hjertets veier er uransakelige. - Om pacemakeren vil.
De gikk på samme college. Hun gikk sisteåret da han gikk første.
Atter på sisteåret.
- Skal du hilse på? - Jepp. Skal du?
Jepp.
Ha det hyggelig.
- Har du det bra? - Nei. Du?
Jeg er fullstendig skakkjørt, til evig tid.
Tror du noen merker om jeg...
...går tilbake til hotellet?
Nei.
Ja...
Ikke for å kaste stein i glasshus, men han har mye bagasje.
Faren min er jo som han er... Men skutt meg har han aldri.
Han har knapt tatt i en pistol.
Og det var den gangen da jeg brukte to bokser plaster på dukken min.
Og han... klapset så vidt til meg.
Man kan knapt kalle det ris.
Han ba om unnskyldning i all evighet, og har det fortsatt dårlig samvittighet.
Altså, sju etasjer.
Tro om det var flere etasjer, så han kunne dødd momentant.
Ikke som...
Kan man dø...? Hvor mange...? Det kommer vel an på bygningen.
Det er så... så... Psykologisk sett er det veldig interessant.
Han er en tyv! Han stjal fra meg, sin arbeidsgiver og Katherine March.
Min kone, min ekskone, altså, har rett.
Jeg kan virkelig ikke male.
- Kopiene var elendige. Jeg ødela dem. - For Guds skyld, han lyver!
Han er jo venstrehendt, din idiot.
- Han sa at frøken March malte dem. - Som ekspert vil jeg si...
Han sa han skulle ordne det da han dro herfra rundt to...
- Jeg gjorde det med ishakken. - Hun sa "Hei, Johnny" før hun la på.
Han var der. Jeg forstår ikke at hun kan ha vært kunstner.
- Jeg så henne aldri male. - Det var en av hennes pussige sider.
Hun lot ingen se henne male.
Lørdag morgen: (Gjøre masse piss man aldri ellers ville gjort) Aktiviteter.
Jeg hadde aldri trodd at du var en mann som nyter fotmassasjer.
Det er jeg ikke. Da jeg så det i velkomstkurven, tenkte jeg:
"Det vil jeg ikke. Ingen får røre føttene mine. Verken nødvendig eller bra."
- Hvorfor er du her, da? - Fordi det koster 30 dollar.
Å la det gå til spille, ville plaget meg enda mer.
- Så du er gnien. - Jeg er mye verre enn gnien.
Jeg elsker gratis fjas. Spesielt det som er gråsonegratis.
Som neglfilene og engangstøflene på hotellrommet.
- Gråsone... - Jeg tenker som at de vil jeg skal ta dem.
- At det er meningen. - Tar du skohornene?
- Ikke de lange. Bare de korte. - Det er ikke gråsone.
Det er tyveri. Du er en tyv. Tar du sjampoen, balsamen og dusjsåpen?
Jeg pleide det, men så var det en som lekket ut i kofferten.
- Såpene, da? - Ikke de små runde i papir.
Men de større i esker, ja, det gjør jeg.
Så du er et stusslig menneske med lange fingrer.
Jeg forstår ikke at tross alt Keith gjorde,
og tross skammen over å være her, så er du fortsatt på knærne etter ham.
Det er fordi du er en ape som ikke forstår menneskets svakhet.
Jeg forstår at det er en svakhet.
Man slutter ikke å elske noen bare fordi de sårer deg.
- Det hjelper. - Kjærligheten er ikke rasjonell.
Åpenbart. Men hvordan kan du engang like Keith?
- Det sa jeg aldri. - Hvordan kan du elske ham da?
- Kjærlighet har ikke noe med det å gjøre. - Jo, om man er frisk til sinns.
Friske folk er syke.
Vil du ikke innerst inne ønske ham lykke til, og gå videre?
Mest vil jeg at han skal bli funnet i en iskald elv.
Det er ulogisk å ville at den man elsker, skal dø.
Da har du ingen å elske utenom deg selv, hvilket for din del ikke er gjengjeldt.
- Jeg vil ikke at han skal dø. - Bra.
Jeg vil at han får et langt, ulykkelig liv, før han dør av anger.
Det fins sju milliarder mennesker i verden.
Når en av dem er slem mot deg, gjør han deg en stor tjeneste.
Han sparer deg tid ved å si at han ikke er umaken verdt.
Så si: "Bra. Jeg går videre til de seks milliarder nihundreognittini millioner
nihundreognittini tusen nihundreognittini andre menneskene."
"Noen av dem er kanskje bryet verdt."
Så det har du gjort, Frank? Rolig og fornuftig sortert deg
gjennom jordens befolkning i jakt på din sjelefrende?
Nei, jeg har valgt det bort. Så jeg kan objektivt kommentere situasjonen din.
Så heldig jeg er.
- Det var lenge siden. - Ikke en evighet.
- Dere var unge, begge to. - Vi kunne skille rett og galt.
Jeg pratet med bruden i går kveld.
Hun er dum som en brødrister.
Hun er en idiot, og puppene hennes ble bygd på et sykehus.
Men hun hilser og sier at hun håper at dere kan bli venner.
Pratet dere om meg?
Ikke mye. Hun sliter med å sette sammen setninger.
Og hun bruker mange personlige pronomen, så man vet ofte ikke hvem hun mener.
- Bra jobba, Keith. - Men om det hjelper,
så sier hun at hun ikke føler seg truet av deg.
Takk, det hjelper utrolig mye.
Jeg tror i det minste at hun pratet om deg. Hun sa "hun".
Jeg er ganske sikker på at hun mente deg.
Hvorfor bryr du deg?
Det gjør jeg ikke.
Jeg prøver å hygge meg, og holde ut til i morgen.
Bryr du deg om noe?
Hvor mange ganger har du vært forelsket i ditt liv?
Én gang.
Hvordan var det?
Hvordan kan man drikke vin klokken elleve om morgenen?
Dette er en vingård. Har du aldri delt ut en bilpris klokken elleve?
Jeg kjenner fortsatt smaken av tannkrem.
- Du hadde helt rett. - Hva sa du?
Destinasjonsbryllup er pretensiøse.
"Dra skrotten din hundrevis av kilometer av sted for å feire vår lykke."
"Vårt bryllup er så spesielt at det må være ekstremt ubeleilig."
"Det er for viktig til å feires i noens stusslige hjemby."
"Eller på én dag, så alle må oppgi hele helgen."
"Og bruk jævla mye penger, langt mer enn på presangen."
- Du digget vel minibarprisene. - 80 cent per cashewnøtt.
Det artige er at ingen av dem innser at de lever i en naiv drømmeverden.
Syns du virkelig det?
Jeg har brukt halve livet til å dukke unna splintene fra mors ekteskap.
- Noen ekteskap varer. - Ja, og noen folk har seks fingrer.
- Jeg antar at du er singel. - Jeg har lært av mine foreldres feil.
Det er en type evolusjon.
Du kan ikke klandre folk som tror at deres liv blir annerledes.
Jo, det kan jeg. Det er utrolig innbilsk.
Kanskje hjelper det å tenke litt på at hjertesorg er meningsløst.
Hadde dere fortsatt å være sammen, ville du til slutt blitt ulykkelig likevel.
- Det hjelper faktisk. Takk. - Bare hyggelig.
Men tror du ikke det fins noen for alle?
Nesten. Jeg tror at det ikke finnes noen for noen.
Skulle ønske moren din og Howards likvenn kunne leke dette.
De kunne jo prøvd å løsne hverandres katetre.
- Har du pratet med likvennen? - Litt.
Hun er kjedelig, og trenger en uke på hårfjerningsleir.
- Kanskje hun er rik. - Det håper jeg virkelig.
På henne! På henne!
Tror du at det kan være en krykke å gi mor og far skylden for alt?
Når ble krykker dårlige? Brekker du beinet, er det dumt ikke å ha krykker.
Ja, men brukne ben leger. Har du ikke et ansvar overfor deg selv
for å gi avkall på krykkene og møte nye utfordringer?
Om forelder-barn-båndet er usunt, er det mer sannsynlig at du er sosiopat
enn veltilpasset.
Jeg ser det som en seier at jeg ikke har hagen full av graver.
Dessuten... Og det sier du?
En liten hjertesorg som din, burde være lett som en plett å komme over.
Men det er det ikke.
Heller sterk og skakkjørt enn svak og skakkjørt.
Jeg er ikke svak. Jeg er bare håpefull.
Det er det samme.
Lørdag kveld: (Akkurat det verden trenger, nok et jævla) bryllup (i solnedgangen)
Hvordan kan man la være å bygge trinn eller gangvei her?
Det sto i velkomstkurven.
- De ber jo om søksmål! - Ja, saksøk Keith igjen, du.
- Kan ikke bilen kjøre oss? - Det er 30 meter å gå.
- Hælene mine tåler det ikke. - Ta dem av på veien, da.
- Jeg fikk nettopp fotmassasje. - Og så?
Jeg går ikke min eksmanns bryllup med skitne føtter.
Du kan vaske dem i vindruevasken.
- Kan du ikke bære meg, da? - Hva?
- Tenk at jeg engang må spør. - Hva?
- Det er 30 meter. - Hvor mye veier du?
- Frank. - Jeg vil ikke gå heden her.
I så fall kan du bare sette meg ned.
- Du har høy egenvekt. - Ja, jeg har kompakte knokler.
Virkelig villedende tyngde.
Dette er det tregeste jeg noensinne er blitt båret.
- Kan du ikke være stille? - Sett meg ned ved toppen.
- Så ser ingen at du har båret meg. - Hvorfor det?
Kanskje Keith blir sjalu, og ombestemmer seg.
Keith har glemt at jeg er her.
Å, helvete.
Det er 800 grader her.
Hvorfor har presten lindress?
Fordi han ikke er prest, han er Keiths venn fra college. Levy, tror jeg.
- Kaplan? - Kaplan, ja.
- Er han sminket? - Alltid.
- Gjerne Nars Radiant Creamy-concealer. - Om jeg husker rett, er han homo.
Korrekt term er "feminin amerikaner", og han er panseksuell.
- Hva betyr det? - Han tiltrekkes av alle kjønn,
alle kjønnsidentiteter og alle seksuelle legninger.
- Kutt ut! - Jo da.
- Hvordan fikk han jobben? - Kanskje pulte han begge to?
- Ikke så nøye for ham. - Dagligdags.
For han kunne pult en mann som mener at han er kvinne.
Eller en heterokvinne som tror hun er en homofil mann.
Rett som det er.
- Hermafroditter, da? - Da må man tenke litt...
- Får hvem som helst forrette? - Man trenger et kredittkort og internett.
- Har du slått det opp? - Jeg har slått opp alt.
Jeg visste hvor vi skulle kjøpe hus, hvor våre barn skulle fødes,
og hvor de skulle gå på skolen. Jeg visste hvor vi skulle begraves.
Blir man prest i en slags nettkirke?
- Nei, man kan bare forrette. - Ikke dåp?
- Nei. - Begravelser? Bar mitsvaer?
- Bare bryllup. - Hvor mange troende har han?
- Ingen troende, ingen problemer. - Forkynner kirken at det fins en himmel?
Det fins ingen kirke.
Hvordan kan noen velge mor som forlover?
Det er som å ha mannen med ljåen med deg når du tar røntgen.
Tenk om jeg fikk en mynt hver gang hun sa: "Jeg er ikke hushjelpen din."
- Ble hun født under depresjonen? - Hun forårsaket den.
- Vet du hvem jeg synes synd på? - Deg selv?
- Annes far. - Han har jo ikke vært gift med mor.
Fordi han en gang i tiden var den viktigste mannen i Annes liv.
VMIAL-en, om du vil.
Bare om jeg må.
Det er farlig for en far å gi fra seg det ansvaret.
Bare fordi han er dansk, er det ikke sagt at han pulte sin datter.
I ordets rette forstand, ved å dyrke et sunt og kjærlig forhold til henne,
og vise henne, dag etter dag og år etter år, hvordan en god mann skal te seg,
har han forberedt henne på ekteskapet.
- Med Keith. - Akkurat.
Som et lam til slaktebenken. Både hun og faren har famlet i blinde.
De har bedt om bråk, for noen godtroende fjols.
...sies det.
Et fjols når ekteskapsalder hvert minutt. Når Keith viser seg være svinet han er,
vil all hennes møysommelig opparbeidede selvtillit rakne.
En far vil ha mistet en datter, og hvor vil hun være?
Her, med resten av oss.
Jeg pleide å elske låten.
- Vil du danse? - "Pleide", sa jeg.
Ok.
- Vil du danse? - Nei, jeg hater å danse.
Det er idiotisk, og bortkastet tid.
Så travel er du ikke.
Jeg trodde du kanskje ville danse, for å tenke på noe annet.
Det vil jeg ikke, og det ville jeg ikke.
Ok, sa jeg.
Ingen av oss vil danse.
Jeg kan ikke hjelpe for at jeg håpe at Keith forstrekker en hoftemuskel.
Kan vi gå en tur?
- Hvordan går det med skoene? - Bra.
Jeg ville ikke gå gjennom hele remsa, men jeg har høye vrister, fra morsiden.
- Så de er bra? - Ja.
Ok.
Etter traumene med Keith fikk jeg diagnosen PTSD.
Rike menneskers PTSD. Privilegertes PTSD.
- Jeg forstår. - Derfor hater folk den rikeste prosenten.
- Jeg tilhører ikke den. - Ikke jeg heller.
Når folk prater om den rikeste prosenten, blir jeg faen meg rasende.
Den rikeste prosenten er rasshølene som styrer konsernene
som jeg saksøker, og du gir priser til.
De rikeste ti-tjue prosentene, samme hva.
De som ikke trenger å bekymre seg for grunnleggende ting som mat, klær,
husrom eller å bli skutt av politiet.
- Får vi ikke ha problemer? - Jo, det får vi.
Men ingen er interessert i dem. Ikke engang jeg er interessert.
Vi er tarvelige, trivielle, trettende, tonedøve narsissister.
- Jeg benektet aldri at jeg er narsissist. - Det ser ikke bra ut.
- Ingen ser på. - Vi holder det for oss selv.
Det gjør vi. Og det ligger i vår natur å finne smerte i alle situasjoner.
- Hvor relativt gunstig den enn er. - Det gjør den ikke interessant.
Beklager om min smerte er ufasjonable, men den er alt jeg har.
Det ville vært så mye mer interessant om vi ble tuklet med av prester,
eller mistet et bein vi fortsatt kunne kjenne.
Min teori om meg er at mitt soma
sender meg et darwinistisk budskap, som er:
"Du er uegnet til å føre ditt DNA videre, så du velg det vekk."
Fortsett som før, da.
- Men jeg har så mye å gi. - Egentlig ikke.
- Dæsken, hva er det der? - En fjelløve, tror jeg.
- Kan det være en jaguar? - Jeg jobber ikke i en dyrehage.
Den er for stor til å være ozelot, men for liten til å være panter.
- Spiller det noen rolle? Det er et rovdyr. - En panter, kanskje?
- Herregud. - Den kommer til å angripe meg.
- Hvorfor det? - De velger den minste i flokken...
- Vi er bryllupsgjester, ikke en flokk. - Du er trygg om du løper.
- Løp du, jeg blir og slåss. - Jeg løper ikke fort, men langt.
- Det klarner tankene... - Ja, ok!
- Løp du, jeg slåss. - Hva med at begge løper?
- Vi løper ikke fra en gepard. - Vi er ikke i Afrika.
- De fins i Iran også. - De hører oss ikke engang skrike.
- Jeg hater de jævla folka. - Du kommer til å spolere Keiths bryllup.
- Det er sant... - Om vi ikke blir liggende her i ukevis.
Og da biter av oss i hiet dens.
- Siste sjanse til å løpe. - Tenk at du er den siste jeg prater med!
- Det kan bli ambulansepersonale. - Men jeg kan være bløder.
- Kanskje? Vet du ikke det? - Nei, man kan få sånt som voksen.
Som voksenastma. Min venn Susanne har det...
Nå løper vi.
- Det var bra! - Jeg fikk vondt i halsen.
- Men hvorfor løper vi? - Vi vil nok lengst mulig vekk.
- Det kan være en gaupe. - Så ironisk om jeg kvelte deg...
Hvorfor må du ødelegge et så fint øyeblikk?
Helvete! Helvete!
Ok...
Det var faktisk du som ødela øyeblikket, ikke jeg.
Lindsay?
Jeg har det bra! For Guds skyld!
- Herregud... - Bra.
- Jeg mistet pusten, bare. - Bra.
Ja, for du hadde ingen anelse om hva du drev med.
Det er en stund siden jeg lærte sånt på skolen.
Om du trodde at jeg hadde en nakkeskade, skulle du ikke ha snudd meg sånn.
- Unnskyld. - Ja. Men du reddet meg faktisk.
Oss.
Den ville jo angrepet meg. Hvorfor reddet du meg?
Det gjorde jeg ikke.
- Hvorfor reddet du meg? - Fordi jeg er en idiot.
- Du kunne ha dødd. - Av idioti.
- Ikke si at du er edel i all hemmelighet. - Det er jeg ikke.
Men hva om du hadde rett? Hva om du var i størst fare? Du vet jo faen meg alt.
Jeg ville ikke ha evig skyldfølelse for ikke å ha reddet deg.
- Jeg forstår. - Jeg vil ikke se meg selv som egoistisk.
- Frank... - Så egoistisk, altså.
I tillegg til alt annet jeg synes om meg selv.
Mottatt.
Jeg har ikke stort å leve for, akkurat.
Ja... Det er jo sant.
Takk, åkke som.
- Hva faen, Frank? - Unnskyld, jeg vet ikke hva det der var.
Ikke jeg heller, for faen!
- Men faen, da! - Unnskyld.
- Hva feiler det deg? - Jeg vet ikke.
- Hva faen? - Kan vi ikke bare... Kom igjen.
Kan vi ikke bare...
Unnskyld meg.
Unnskyld, men jeg har vondt for å hengi meg til positivt ladde aktiviteter.
Ja. Spesielt denne.
Da tenker jeg på hvor lenge det var siden sist, og da vil jeg bare dø.
Jeg har ganske lenge vært sikker på at livet er en grusom opplevelse.
- Så jeg trenger ikke forvirring som dette. - Eller presset.
Om alt suger, så til helvete med det. Og hvis ikke, alt dette presset...
Vet du hvor lenge det er siden et annet menneske berørte meg ømt?
- Uten ømhet, da? - Nesten like lenge.
Jeg kan si at jeg ikke har følt nytelse siden 2006.
Iblant merker jeg fraværet av smerte, hvilket i disse dager føles som nytelse.
Eller i det minste nytelsens fjerne slektning.
- Jeg har ikke beskyttelse. - Hvorfor skulle du det?
Hvorfor skulle du ha med deg et kondom i dag? Hva er oddsene?
- Astronomiske! - Tenk om du blir gravid.
Min livmor er ugjestmild.
Det ville vært uansvarlig å ha sex nå.
Hvem bryr seg? Hvor mye verre kan det bli?
- Ok. - Ja?
Ok.
Ok...
- Hvordan føles det? - Det er bra.
- Tror du fjelløven tiltrekkes av duften? - Jeg tror det var en panter.
- Hvordan føles det nå? - Det føles...
...merkelig, men behagelig kjent. Som å gi opp slankekuren, eller ta opp røykingen.
- Nå, da? - Har du noen sykdommer?
Selvfølgelig ikke. Jeg gikk glipp av alle seksuelle revolusjoner.
Den første, den etter Tinder, den etter Caitlin Jenner...
Jeg også.
Kryp.
- Har du kryp? - Nei, ekte kryp.
- Der borte. - Det er ikke kryp, det er taranteller.
- De ser ut som kryp. - Nei, og de angriper ikke mennesker.
- Nå finner du bare på. - Ja, for gleden av å knulle deg.
- Vi får dette overstått. - Greit!
Mor sa jeg skulle bruke to kondomer når jeg har sex.
Den andre skulle være større, som en vindpølse.
Så dumt. Kondomene ville jo røket hverandre.
Slik jeg fant ut på videregående, over skrevs på en søt pike ved navn Auden,
som ikke hadde noe usnakket med noen.
- Hun løp skrikende fra kjellerstuen. - Naturligvis hadde dere sex der.
Vi hadde et interkomsystem, hovedkontrollen satt på kjøkkenet.
Foreldrene mine kunne avlytte alle rom derfra.
Jeg kalte kjøkkenet "Ørneredet".
Når far hørte Auden skrike, ropte han i høyttaleren:
"Hva faen foregår der nede?"
Jeg fortalte hva som hadde hendt, det ble en pause, og så sa mor:
- "Middagen er klar." - Lagde moren din mat?
Om det blir et barn, hva vil du helst ha?
Spør du om det nå?
Jeg fordriver tiden.
En gutt.
Mor sa det var én måte å få en gutt på.
- Dette blir bra. - Når du kommer, skrik: "Oh, boy!"
Kan vi slutte prate om moren din, takk?
Jeg forstår ikke hvorfor du vil ha en gutt, med tanke på
hvordan dine forhold med menn har utartet seg.
Hevn?
Dæsken, Frank!
Dæsken!
Herregud, er du spyferdig, eller?
- Hvorfor det? Du er veldig tiltrekkende. - Ikke på grunn av det!
- Nei, så klart. Beklager. - Herregud!
- Nei! Nei, nei. - Nei?
Nei, ikke "nei". Jeg er bare utrolig negativ.
- Ok. - Jeg uttrykker vantro.
Oppfattet.
Nei!
Nei, nei, nei, nei.
Oh, boy! Oh, boy!
Oh, boy!
- Bare hyggelig, kompis. - Kan du la være å prate nå?
- Greit. Det blir snart kaldt. - Nei, det blir det ikke.
Jo, det blir det. Vindtemperaturen endres fort her i Paso Robles.
- Vet du ingenting om meteorologi? - Nei.
- Herregud. Kelp. - Hjelp?
Nei, kelp. Det er kelp ved eller nær min vagina.
Nei, det er gress. Vi ligger i gress.
Hvordan skulle det være bedre? Jeg tenker på havet nå.
- Hva? - Jeg hadde en håndveske.
- Vil du ha en drink? - All verdens drinker, rett ned i gapet.
Kan vi ikke gå løs på minibaren hos deg?
Kan vi ikke gå løs på din jævla minibar isteden?
Frank. Vi lever.
Hva har det med saken å gjøre?
Danny Boy, sekkepipene kaller...
Sekkepipene kaller...
- Fra by til by... - Fra by til by...
- Og ned fra fjellets topp... - Og fra...
- Jeg kan ikke teksten. - Kom igjen.
Sommeren er på hell, og alle blomster...
- ...visner... - Visner...
Det er du, det er du Som må gå, og jeg må bli her
- Hva? - Men kom tilbake...
Men begynner det ikke å bli litt latterlig?
Denne fyren var formell leder for komiteen...
- Forrige, ikke "formell". - Jeg vet det, det er forferdelig.
Seriøst? Sjokoladen?
Vi drikker ikke uten å spise. Det gjør alkoholikere.
Sjokoladen er det dyreste i minibaren utenom...
...vinen.
- Burde vi heller bestilt romservice? - Absolutt ikke.
Jeg pratet med resepsjonen.
De legger på leveringsavgift og 17 prosent i driks, som om vi var i Italia.
Jeg har alltid lurt på hvorfor man får to glass selv om man reiser alene.
Fordi ett hadde vært for trist.
- Skål for... hva da? - Kutt ut.
Det er ikke hasj.
- Jeg har ingenting under pyjamasen. - Nei, den er jo så forlokkende.
Jeg trodde ikke jeg skulle være intim i helgen. Eller noen annen helg.
- Supermann kunne ikke sett gjennom den. - Så du har prøvd.
Folk har møttes til dyst i tynnere klær.
- Frank. - Til stede.
Da du sa at jeg var attraktiv, hva mente du da?
Hva jeg mente? Du er attraktiv. Du er fysisk tiltalende.
Kan du være mer spesifikk?
Ansiktstrekkene dine er fordelt ifølge det gylne snitt.
Hva?
Roten av fem pluss én, delt på to. Det gylne snitt.
- Kan du se det? - Det er et overslag.
Og du har Afrodites folder.
Hva er Afrodites folder?
Det er navnet på hvordan vakre kvinners kinn folder seg når de smiler.
Det er en lett fold som begynner ved kinnbeinet,
og går nedover i en lett krum diagonal, og retter øyet mot munnen.
Det er estetisk pirrende.
Jeg har aldri hørt termen "Afrodites folder".
Jeg fant den på.
Da fins den ikke på ekte. Da er den, og du, bare piss.
Jeg fant ingen term for det, så jeg lagde den. Nå er den etablert.
Pisspreik.
Det er minst 90 prosent korrelasjon mellom vakre kvinner og Afrodites fold.
Folden er felles for alle raser og etnisiteter.
Hva mer kan du si om meg?
Vel...
Du er slank, men ikke så slank at du har et problemfylt forhold til mat.
- Det der kan du bli saksøkt for. - Anmeld meg, da.
Kurvene dine er sexy, men ikke vulgære.
Alt er proporsjonalt. Fast, men ikke for fast,
hvilket jeg alltid har sett på så som pussig, men tiltalende.
Armene dine vitner om god kondisjon, men ikke sapfisk.
Og anklene dine bedyrer stille at du får beholde formene dine lenge.
Menns syn på kvinner er motbydelig.
Kort oppsummert: Du er vakker, behagelig og elegant.
Og du kler deg ikke så åpenlyst sexy.
Du vet at å kle seg sexy er det motsatte av å være sexy.
Den informasjonen bør erverves, ikke gis bort gratis
til hvem som helst som passerer forbi.
- Om vi levde i 1732... - Jeg gir deg en kompliment.
- Du kaller meg prippen. - Du har gjort det rette, sier jeg.
Selv i denne skamløse tiden der alle viser frem alt, velger du å bevare mystikken.
Ja, pyjamasen er i meste laget, men jeg bifaller etosen.
- Vil du høre om deg selv? - Nei.
Jo, det vil du.
Du er veldig stilig. Du har kraftfulle øyne.
Håret ditt blir aldri et problem.
Smilehullene dine møter, men krysser ikke de vertikale linjene til øynene.
I profil stikker haken din like mye ut som underleppa, og det er ideelt.
Kroppslig føles du sterk og solid, smidig, men ikke senet.
Klesmessig får du høye karakterer. Du stapper skjorten nedi, for du vet
at skjorteflak utenfor ser tåpelig ut.
Du går med buksene lavt, og har pene sko.
Og du har en nydelig penis.
Har jeg?
Kom igjen, Frank. Det må folk ha sagt til deg hele ditt liv.
- Nei. - Den er veldig fin.
Den er rett, og du skulle bare visst hvor utbredt det problemet er.
Den har også en behagelig form.
Den er ikke så stor at den noen gang kan forårsake uro,
men nok stor til aldri å bli latterliggjort.
Du har havnet i et flott sjikt.
Mener du at Keiths penis ikke er rett?
Tenk at hele helgen kunne gått uten at vi sa dette til hverandre.
- "Behagelig form"? - Nemlig.
Folk er tåpelige. Og patetiske.
Dyr, verken mer eller mindre.
Vi vil tro at det fins en høyere, kosmisk mening med kjærlighet.
Men vi trekkes mot, og tar de fleste beslutninger basert på tiltalende former.
Og farger, strukturer, dufter, smaker og romlige forhold.
Det er så dumt.
Dette var ganske godt.
Når jeg tenker på hvordan folk ser ut når de kysser hverandre, eller har sex,
- vil jeg spy. - Du spydde nesten.
Det fins ikke noe vakkert eller enestående ved å være menneske.
Det er bare en skitten affære fra en motbydelig art som prøver å overleve.
Om du har sett en annen person spise, eller sett deg i speilet når du driter,
eller gått gjennom South Coast Plaza...
...vet du hva jeg prater om.
Jeg så på mens vi knullet, og jeg tror det så ganske bra ut.
Far trodde at han hadde en bra golfsving.
Vent.
- Vis meg et nytetygg. - Unnskyld meg?
Det er sånn man tygger når man virkelig nyter noe som man ikke spiser så ofte.
Sånn.
- Er det en greie? - Jeg lagde det.
Og du skammer meg ikke?
Kom igjen, forsøk bare.
- Kan man nytesvelge? - Ja.
- Kan vi nytesvelge nå? - Greit.
Jeg husker første gangen jeg så deg.
Det var en nyreoperasjon. Du steppet inn for dr Sumner, som hadde en akuttpasient.
Med hetten og masken på kunne jeg bare se øynene dine.
Jeg husker at jeg tenkte...
... "takk og lov."
Mer hadde blitt for mye for meg.
Slutt å tenke på puling, og begynn å redde de døende pasientene på sykehuset!
- Pasienten din har en slange i urinrøret! - Dere burde miste lisensen, alle mann!
Jeg vil ikke bli gjenopplivet når min tid er omme.
Jeg vil bli gjenopplivet.
Jeg vil bli intubert, gjenopplivet og forlenget.
De skal bruke hjertestarter og injisere adrenalin rett i hjertet, alt som må til.
- Tenk om alt håp er ute? - Sånn er det jo alt.
Tenk om du bare er en byrde for din familie, og dermed hele helsevesenet?
Jeg gir faen. De skal stagge døden for meg.
Jeg driter i om det fins neper med sterkere hjernebølger.
- Men du hater jo livet? - Det gjør jeg.
Men jeg skal være død lenge, så jeg har ikke hastverk.
- Vil du ha barn? - Heller død i ei grøft.
Hvorfor gjøre det mot de stakkarene?
Av samme grunn som du vil bli gjenopplivet.
Fordi tilværelsen, fæl som den er, er bedre enn å ikke være.
Dette er et grusomt sted å være.
- Sentrale California, eller hele greia? - Jeg er alt i live, og vet ting.
Men ufødte barn vet ingenting, og bør beskyttes fra visse ting.
- Som å leve. - Det er helt ulogisk.
Jeg valgte ikke å leve. Mor valgte det. Har du hørt noe mer egoistisk?
- Bare jeg ikke er gravid. - Mer er det ikke til det.
- Hvorfor forlot faren din moren din? - Fordi han hadde evnen til å bevege seg.
Og hvorfor beholdt hun begge sine eksmenns etternavn?
Fordi det høres aristokratisk ut. Og så får hun all posten sin.
Hva er det største hinderet for et varmt forhold mellom deg og din halvbror?
Han er en drittsekk. Hvorfor spør du om dette?
Jeg vurderer vel dine kvalifikasjoner for en videre kjærlighetsaffære.
Ikke at jeg forfekter det. Du er en følelsesmessig krøpling, som meg.
Jeg har ingen kvalifikasjoner for en fortsatt affære. Det har ikke du heller.
"Affære" er for sterkt. Gjensidig ømhet?
- Gjensidig toleranse. - Dette fortsetter ikke.
- Bestemte du det på egen hånd? - For begges skyld.
- Har jeg ikke et ord med i laget? - Nei, du har dårlig dømmekraft.
Vent litt... Men jeg...
Jeg tenker endelig klart, takk være deg.
Jeg har ikke tenkt på Keith siden fjelløven.
Så du innrømmer at det var en fjelløve?
Aner du hvor stort dette er for meg?
Hvis det er sant, er fjelløven og jeg glad for å ha vært til hjelp.
Men åpenbart går ingen god gjerning ustraffet hen.
- Jeg tror at jeg har fått en avslutning. - Jeg tviler, og det burde du òg.
- Men du vil tro det. - Ingen går fra kjærlighet til kjærlighet.
- Toleranse! - Klassisk feil.
Feil gjør vi uansett. Dette ville da vært moro.
- Har du det moro nå? - Ja!
Vi krangler litt, men det fins håp.
Dette er et mellomspill. En helg.
En kort tidsluke der vi kan smake på intimitet
som om det var en salamismaksprøve hos Trader Joe's.
Hvorfor ikke? Du er i butikken, har ikke spist frokost, og den er god.
Og så blir det ikke noe salamisvinn.
Når ingen ser på, slipper du bare tannpirkeren på gulvet.
Pokker, du er vel ikke en av... Gjør du sånn?
Det fins aldri søppelbøtter der, og det er uhygienisk å legge den tilbake.
Ok, jeg... Jeg er djevelens advokat nå.
Kanskje... Tenk deg om...
Tenk om det er mer. Tenk om det er noe til tanken om et destinasjonsbryllup?
Tenk om vi har snudd alt dette på hodet?
Tenk om...
Ja, jeg vet det... Men tenk om vår virkelige destinasjon var hverandre?
Tenk om du aldri sier det igjen?
Tenk om lykke er... smittsomt?
Hvorfor tror du at det å møte noen har noe som helst med lykke å gjøre?
Fordi jeg en gang i tiden møtte noen, og ble lykkelig.
- Trodde jeg. - Jeg ville vært urolig om min livsfilosofi
- begynte med "en gang i tiden". - Jeg ble oppdratt av optimister.
- Så du ikke din egen forlovelse? - Hvordan skulle jeg kunne det?
- Hva feiler det deg? - Ingenting, iblant overser jeg i ironi.
Du er fortapt.
Kanskje vi har reddet hverandre. Har du tenkt på det på den måten?
Nei, og det burde ikke du heller.
Jeg lurer på hvor mange som har møttes på bryllup, og så...
- 32. - Hvorfor ikke forlenge tidsluken?
En fin dag her, en fin dag der, Vi prater bare om noen fine dager.
- Når lander flyet i morgen kveld? - Rundt halv åtte, tror jeg.
Da utsetter vi det til i morgen klokken halv åtte.
Det er ingen grunn til det med mindre du ikke er åpen for muligheten.
Hvorfor trenger folk fremtiden som gulrot?
Fordi vi gjør det! Tilknytning er verdifullt!
Derfor er det umoralsk
å behandle hverandre som tidsfordriv, selv om det er det vi til syvende og sist er.
Det er akkurat det vi blir. Bestandighet er en myte, en illusjon.
Jeg pratet ikke om bestandighet, men om en...
...noe lengre midlertidighet.
- Hva er poenget? - Det forklarte jeg nettopp.
Når det er over, er man tilbake på null igjen.
Jeg vil ikke ha et åpent sinn.
Hold det åpent for muligheten for å holde det åpent, da.
Nei.
Virkelig? Faen, det er...
Jeg er nesten... Vet du hva?
Om du verken kan eller vil, så verken kan eller vil du.
- Det er mitt teppe. - "Det er mitt teppe."
Du burde riste ut chipssmulene.
- Vil du gå, så si det. - Jeg vil gå.
- Si det igjen. - Du krangler som et barn.
- Du spiser som en vaskebjørn. - Du driter deg ut.
Hva med om jeg er åpen for muligheten for å være åpen
for muligheten for å ha et åpent sinn?
Det var ett metanivå for mye.
Kom igjen. Kom tilbake i senga.
La oss finne ut hvem nyrekirurgen ligger med.
Greit.
Men bare frem til neste reklamepause, og uten sexreprise.
Og bare fordi jeg vil vite hvem nyrekirurgen ligger med.
Ok.
Når jeg ser på deg...
...ser jeg ikke kopper.
- Og man sier "re-prise". - "Repris."
- "Re-prise." - "Repris."
Jøss, er det krystallnatten?
Det er ryddehjelpen. De tar neppe den referansen.
Mas retardos!
Agua para la planta, por favor?
Kanskje du ikke bør være her inne.
- Dette er mitt rom. - Da bør jeg ikke være her.
Ok.
- Hvordan havnet jeg her? - Du gjorde dårlige livsvalg.
Nei, sånn. Halvveis ute av sengen.
- Hvorfor blør jeg neseblod? - Jeg tror jeg har en ryggmargsskade.
- Føler du deg gravid? - Det vet jeg ikke.
- Hva sier din magefølelsen? - Det den alltid sier:
"Ikke hør på meg."
- Men om du hørte på den? - Jeg føler meg ikke annerledes.
Bra.
Hvorfor er det bra? Hvorfor vil du at jeg skal bevare min nåværende situasjon?
Du får gjøre hva du vil med din. Jeg tenkte på min situasjon.
- Som jo er så fantastisk. - Vi burde ikke ha sovet sammen.
- Jeg fikk jo ikke gå. - Jeg ville ikke at det skulle ende sånn.
Du bor jo der. Det ville blitt veldig pinlig.
I skarp kontrast til dette.
Vi prøvde jo. Det gjorde vi.
Men til slutt har man ikke nok optimisme igjen
til å holde noe sånt ved like.
Du er skakkjørt taler, jeg skakkjørt menighet.
Det er viktig at vi innser det, for å unngå all ubeleilighet.
- Oppdrag utført. - Bra.
Har du alt?
Ja... Jeg tror at...
- Jeg... - Kan vi henge på avskjedsbrunsjen?
Hvem skal jeg ellers henge med? Skjønt jeg kunne jo henge meg selv.
Jeg skal kjøre noen lommetørklær opp i neseborene og ta en dusj.
Det hørtes ut som farvel.
Hva tror du, er det på tide å dra til flyplassen?
- Det er veldig nære. - Om et kvarter.
- Vårt fly går om... - Fem timer.
- Det kan være trafikk. - Hvorfor ta sjansen?
Vi burde ta farvel til alle.
Farvel.
- Vil du ha farvelgaven din? - Farvel er min gave. Du kan ta min.
Hvem var San Luis Obispo, og hva faen gjorde han for å bli helgen?
Biskop i Toulouse på 1200-tallet.
Tjente de fattige, forlot kirken og døde av... tyfus?
- Er det alt som må til? - Det sto i velkomstkurven.
- Hvorfor kanonisere en utbryter. - Og kalifornisk by, men fransk biskop?
Og hva skjedde med byplanleggingen? Ga de bare opp til slutt?
Om jeg mot formodning har et bryllup en dag, skulle ingen måtte reise til det.
Jeg tror ikke du trenger å bekymre deg for det.
Fordi du er et anstendig menneske.
- Ikke fordi du ikke vil gifte deg. - Kom igjen.
Hvorfor lever vi, Frank?
Steike...
Jeg mener alvor.
Arbeidet vi gjør, er ikke meningsfullt i det store og hele.
Alle våre bånd går alltid i tusen knas.
Alt vi bygger, brenner til grunnen.
Mening er en myte, som du sa. Så hvorfor lever vi?
Jeg nøt virkelig stillheten.
Det må være fordi myten ikke er en myte for alle.
Det er en myte for de to. Se på dem.
- De ville heller brent opp enn å pule. - Det vet du ikke.
Jo, det gjør jeg.
Det er mulig at det i myten
fins et fnugg av sannhet, og at man må tro på det fnugget av hele sitt hjerte,
hva som enn skjer, tross rasjonelle argumenter.
For gjør du ikke det, avslører myten at den er en myte,
og meningsløsheten blir en selvoppfyllende profeti.
Jeg prøver, men kan ikke bifalle vin med skrukork.
Man må også oppmuntre andre til å tro på myten.
For om de tror, kan de utrette hva som helst. De kan le, gråte,
håpe, stemme, gifte seg.
Men gjør de det ikke, kan de ingenting. Ikke egentlig.
Utenom å sørge for å være så overfladisk lykkelige og bekvemme som mulig.
Hvilken bare er fåfengt, skal vi være ærlige.
For meg vil vin med skrukork alltid føles billig.
Hva om vi holder på å falle for hverandre?
Ikke misforstå. Kork er heller ikke topp.
På en vegg, eller i en espadrilloshæl? Latterlig.
Men med vin uttrykker det en slags nødvendig eleganse.
- Tenk om kjærligheten kommer til alle? - Vær ikke latterlig.
Tenk om ingen er immune, selv ikke vi?
Slutt.
Det ville vært forsømmelig ikke å omfavne et sånt mirakel.
Det som skjedde mellom oss, var ikke noe mirakel. Heller en débâcle.
- Var det det du mente? - Kom igjen!
Er det ikke mirakuløst at folk som oss greide å knytte noen form for bånd?
Jeg syns at det var debakuløst.
Det var et mirakel. Vi var nødt til å sitte ved siden av hverandre.
Det måtte naborom og en nær-døden-opplevelse til!
- Hva mer vil du ha? En brennende busk? - Tenk at du tar opp dette igjen...
Jeg trodde vi hadde kommet til enighet.
Om mindre enn en time skilles vi ad som venner.
Ok, men dypt der inne, i din skakkjørte, miserable sjel,
vil du ikke ha noe som er rent, og på sitt eget groteske vis, vakkert?
Nei.
Vil du ikke innerst inne ha et romantisk liv
som bekrefter dine forhåpninger, og ikke din kynisme?
Nei.
Vil du ikke tro på at sånt som dette faktisk skjer?
Nei. Jeg er forelsket i kynismen min. Den er svært behagelig.
- Som et varmt teppe av din egen dritt. - Ja.
Jeg stortrives, og er varm og god inni mitt eget jævla varme dritteppe.
- Men tenk om vi faller for hverandre. - Herregud.
Tenk om dette er sånn det er.
- Det ville endt med katastrofe. - Eller ikke.
- Det ville det. - Jeg vet det.
Bra.
- Men... - Slutt.
Slutt.
- Dette er ikke gøy, ikke le. - Jeg ler av ømhet.
Det gjør man ikke. Man ler av andre av forakt.
- Jeg ler fordi det er søtt. - Er det?
- Ja, det er det. Men jeg skal slutte. - Takk.
- Frank? - Ja?
Har du ingen instinkter om meg?
Nei.
Jeg tror du har det.
- Du stoler jo ikke på magefølelsen. - Det er sant.
Den har vært en løgnaktig megge lenge, men jeg vil gi henne en sjanse til.
Hvor mye dritt må falle i huet på deg før du begynner å gå med hatt?
Man dør ikke av å hoppe ut av kjellervinduet.
Jo, man kan slå hodet i et rør.
Du vil ønske at du omfavnet mirakelet, Frank. Det vil du.
Hvordan går det med buksa, John Wayne Bobbitt?
Klissete.
Vi skal nok ikke utveksle kontaktopplysninger.
- Det er ingen vits. - Det var det jeg nettopp sa.
Det var veldig hyggelig å møte deg.
Det var veldig hyggelig å møte deg også.
Jeg vet hva du vil si. "Det er ikke deg, det er meg."
Nei, det er deg.
- Det er meg. - Ja, jeg vet det...
- Det er deg. - Ja...
Men jeg likte bukket.
Hvorfor møttes ikke vi for syv år siden, Frank?
Ren flaks, antar jeg.
14 Catalina Drive, Newport Beach, takk.
Hva gjør du? Ikke gi ham hele adressen, du vet ikke hvem føreren er.
- Takk for at du bryr deg. - Jeg ville sagt det til hvem som helst.
Vi lager kø, Frank. Det fins andre mennesker i verden.
Gjør det?
Har du en fløyte?
Tekst: Nicolai Herzog